År 1630.
Den 13 maj. Vejret er klart.
Usædvanligt varmt allerede fra morgenstunden.
II-KLANENS PROTOKOL
Klokken 10.00. Unge mester Bennosuke-
-besøger roju Dois herregård i Kandabashi-
-for at overrække fersk ayu-fisk, som kom til floden Shirakawa.
Intet andet officielt at rapportere.
Men omkring klokken 16.00-
-ankom en ronin, der sagde, at han var hos Fukushima-klanen i Hiroshima-
-til vores port.
HARAKIRI
II-KLANENS PALÆ I EDO
Har De gjort tjeneste hos Fukushima-klanen i Hiroshima?
Ja, mit navn er Hanshiro Tsugomo.
"Tsu" skrives med tegnet for "havn".
-og "gumo" med tegnet for "sky".
Hvad er formålet med Deres besøg?
Min herres hus faldt i 1619.
Derefter flyttede jeg til Edo og bosatte mig i en ejendom i en gyde.
Jeg har levet nødtørftigt og forsøgt at knytte kontakter-
-for at finde tjeneste hos en ny herre.
Men uanset hvordan jeg forsøger, lever vi i fredelige tider-
-og mine anstrengelser har været forgæves.
Han har ikke fundet tjeneste-
-og tilbringer dagene uden noget at give sig til-
Han er fortvivlet og kan ikke udstå det længere.
Hellere end at leve videre i fattigdom og vanære-
-ønsker han en ærefuld død ved harakiri-
-og beder om lov til at gøre det uden for vores port.
Det var alt, hvad han sagde.
Nu igen? Tager det ingen ende?
Hvordan skal jeg håndtere det?
Fint. Luk ham ind.
Værsgo. Træd bare ind.
Tak for Deres venlighed.
Jeg er tidligere vasal af Masanori Fukushima i Hiroshima.
Jeg hedder Hanshiro Tsugumo.
Jeg beder med al respekt om Deres gunst.
Jeg hedder Kageyu Saito og er førsterådgiver, karo, til Ii-klanen.
Tak, fordi De modtager mig med så kort varsel.
-Formålet med mit besøg... -Det har jeg fået fortalt.
Hellere end at leve videre i fattigdom og vente på døden-
-ønsker De at afslutte Deres liv ved harakiri som en sand kriger.
-Ikke sandt? -Ja.
I disse tider er det et beundringsværdigt forsæt.
Jeg kan blot udtrykke min høje agtelse.
De nævnte, at De gjorde tjeneste hos Fukushima-klanen.
Kender De en mand ved navn Motome Chijiiwa?
-Chijiiwa? -Ja.
-Lad mig se... -Kender De ham ikke?
Jeg er sikker på, at han sagde, at han tjente Fukushima-klanen.
I dens mest velstående dage havde klanen 12.000 vasaller.
-Man kan ikke kende dem alle. -Jeg forstår.
Det er også lige meget.
Tidligere i år, måske i slutningen af januar-
-besøgte en ronin ved navn Motome Chijiiwa os.
Han kom i samme ærinde som Dem.
Han bad om at måtte tage sit liv foran klanens port.
Jaså?
Skal jeg fortælle Dem, hvad der skete?
Ja tak.
Så De var vasal af klanen Fukushima i Hiroshima?
Ja.
Jeg tjente Masanori Fukushima i Hiroshima.
Mit navn er Motome Chijiiwa.
Hvad er formålet med Deres besøg?
Efter klanens fald flyttede jeg til Edo og bosatte mig i en gyde.
Jeg har levet nødtørftigt og forsøgt at knytte kontakter-
-for at finde tjeneste hos en ny herre.
Men uanset hvordan jeg forsøger, lever vi i fredelige tider-
-og det har været forgæves.
Nu er det vores tur.
-Hvordan skal vi håndtere det? -Lad mig se.
Den slags dumheder spreder sig let.
Det begyndte med Sengoku-klanen. De begik en fejl.
-Det kan man ikke sige, Yazaki. -Hvorfor ikke?
Den, der henvendte sig til Sengoku, havde besluttet at skære maven op.
Der var intet skammeligt i det.
Netop hans indstilling rørte dem-
-og de besluttede at ansætte ham i huset.
Det var godt. Det var en anden sag.
Problemet er de skamløse ronin, der er kommet senere.
De har ikke tænkt sig at begå harakiri.
Bare fordi de mangler mad og klæder, prøver de at afpresse os.
Men vi kan ikke lade ham skære maven op uden for vores port.
Vi må gøre som de andre:
Giv ham en lille smule og send ham af sted.
Nej, det kan vi ikke.
Giver vi ham penge, vil der dukke endnu flere op.
En efter en som myrer til en bunke sukker.
Siden slaget ved Sekigahara vrimler der med herreløse krigere i Edo.
De er som vilde hunde, der leder efter bytte.
Man vil sige, at Ii-klanen er blevet blødsøden.
"Engang var de strengere end de andre klaner."
"Derfor kom der heller ingen ronin til deres port."
"Men se nu bare, hvad de har gjort."
"De kalder sig den røde rustnings krigere."
"I fredstid er det bare en gammel fortælling."
Ønsker I, at sådanne hånefulde rygter skal sprede sig over hele Edo?
Og lensherren er rejst hjem til sit domæne.
Vi kan ikke lade klanens navn besudles, mens han er borte.
Vi kan ikke gøre noget så fejt som at give ham penge for at gå.
De taler om seppuku, men har slet ikke til hensigt at skære maven op.
Karo?
I så fald...
Undskyld, at De måtte vente.
Jeg hedder Umenosuke Kawabe og tilhører klanens beredne garde.
Jeg hedder Motome Chijiiwa, ronin fra Hiroshima.
Lad mig vise Dem ind.
-Hvad? -Jeg skal vise dem til badet.
Herren er hjemme i sit domæne.
Karo Saito har fremført Deres ønske for hans arvtager Bennosuke.
Han beundrer Deres beslutsomhed og beder Dem om umiddelbar audiens.
Skal jeg møde den unge herre Bennosuke?
Ja.
De må undskylde, men Deres klæder duer ikke.
Tag først et bad og frisk Dem op. Vi lægger noget tøj frem til Dem.
Javel. Det tager jeg taknemmeligt imod.
Mange tak for Deres venlighed.
Det er som en drøm. Det er så...
...fuldstændigt uventet. Næsten...
Undskyld mig.
De må undskylde, at De måtte vente så længe.
Jeg må bede Dem om at skifte igen.
Skift tøj.
Hvad er der?
Skulle jeg ikke møde den unge herre Bennosuke?
Jeg blev jo bevilget en audiens.
-Det må være en misforståelse. -Nej, jeg misforstod ikke.
Umenosuke Kawabe fra den beredne garde sagde det.
Jaså, Kawabe?
Nu De siger det...
Ja, jeg forstår.
Så De forstår?
Jeg tror, at jeg ved det.
Da karo Saito fortalte den unge herre Bennosuke om Deres ønske-
-sagde han, at så ærefulde krigere er et særsyn nu om dage.
Han sagde: "Jeg havde gerne taget ham i tjeneste her."
"Men når en mand siger, at han vil skære sin mave op-
-vidner det om en usædvanlig beslutsomhed."
"Det går ikke at overtale ham. Bevilg ham hans sidste ønske."
"Jeg ville gerne møde denne modige kriger-
-men jeg har desværre planer om at besøge roju Doi."
"Behandl ham på bedste vis."
"Lad alle vasaller bevidne ham i hans sidste stund-
-som et forbillede for kommende generationer."
Sådan har jeg hørt, at han sagde.
Hvad synes De om min fortælling?
Den er interessant og eksemplificerer Ii-klanens mod-
-som symboliseret af den røde rustning.
Så hvad har De tænkt Dem?
I forhold til det her, mener De?
Ja.
De behøver ikke at bekymre Dem.
Det var altid for at gøre det, at jeg er kommet.
Jaså?
Deres beslutsomhed er beundringsværdig.
I så fald, hr. Tsugumo...
Skal jeg fortsætte fortællingen om Motome Chijiiwa?
Ja tak.
Godt så, vi har ikke så meget tid. Vær så venlig at skifte.
Alt andet er klar til Deres seppuku-ceremoni.
Jeg har et ønske.
-Jeg må bede om en kort udsættelse. -Udsættelse?
Jeg vil hverken flygte eller gemme mig. Jeg kommer tilbage.
Men vær så rar at give mig en dag eller to.
Det er desværre for sent.
-Men det er jo absurd. -Absurd?
Vi har forberedt et seppuku, som De bad om.
Undskyld!
Bare en kort udsættelse. Jeg lover at vende tilbage.
En kriger er bundet af sit ord. Det kan ikke udsættes!
Hayato Yazaki er fægtemester.
Han er klar og dygtig.
Tager De så meget som ét skridt, hugger han Dem i to dele.
Også de andre vil straks angribe.
Lad Dem ikke skære op som en fisk, men begå seppuku som en kriger.
Nu må jeg bede Dem om at skifte.
Ærede forfædre...
Tilgiv mig, at jeg besudler vor borggård med en ronins urene blod.
Det er for at bevare klanens ære-
-familien Tokugawas ære og krigerens æreskodeks.
Jeg beder jer om at bevidne min beslutning.
-Endda det korte sværd. -Se bare.
Det kunne ikke skære en radise over. Ikke engang tofu.
Han sælger sine sværd og dermed sin sjæl som kriger.
Så kommer han her og vil begå harakiri med bambussværd.
Alt er forberedt.
Motome Chijiiwa...
Frem for at dø i fattigdom-
-har De valgt en ærefuld død ved harakiri.
Det er en prisværdig beslutning.
De er et forbillede for alle krigere.
Jeg skammes ved at erkende, at selv i denne klan-
-som har været kendt for sit mod siden vor forfader Naomasa-
-ser man sjældent en beslutsomhed som Deres.
Derfor har jeg samlet alle husets vasaller-
-for at de skal indprente sig en ægte krigers død.
Må Deres hjerte være stille.
-Jeg må bede... -Hvad er der?
En kort udsættelse... Blot en dag eller to!
Jeg flygter ikke. Jeg kommer tilbage!
Jeg beder Dem!
Dette er jo ganske uventet.
Nu for tiden hører man tale om ronin i Edo, der kalder sig krigere-
-og beder om at måtte begå seppuku uden for en lensherres port-
-men nøjes med at gå derfra med nogle mønter.
-Sådan en er De vel ikke? -Nej, slet ikke.
Nej, selvfølgelig ikke.
At en mand med så ædelt et sind skulle være en simpel afpresser...
Det tror jeg ikke.
Godt, så kan De fortsætte uden bekymringer.
Trods min ringe erfaring skal jeg være Deres sekundant.
Jeg er oplært ved Shindo-Munen-Ichiryus skole.
Dette ved De sikkert, men lad mig alligevel sige det.
Seppuku-ceremonien har forandret sig med tiden.
Nu om dage er det blot et ord.
Krigeren strækker sig efter sit sværd-
-og sekundanten hugger straks hovedet af ham.
Man skærer altså aldrig maven op.
Til tider ligger der end ikke et sværd på træblokken-
-men blot en vifte.
Men i dag vil vi ikke lade os synke-
-ned til noget så simpelt og letsindigt.
Vi skal udføre seppuku på traditionel vis.
Det er vel i orden?
De skærer maven op i et kors.
Når jeg har set, at De har gjort det, hugger jeg hovedet af Dem.
Før end de har skæret dybt nok, skal jeg ikke lade sværdet falde.
Er De indforstået med det? Så...
Her er Deres eget sværd. Det skal De anvende.
En krigers sværd er hans sjæl.
Ingen klinge passer bedre til dette formål end ens eget.
Hvad holder Dem tilbage?
Vær så rar at fortsætte.
Hug... Hug!
Ikke endnu. Træk sværdet på tværs.
Hvad venter De på? Træk sværdet mod højre.
Han så vel ingen anden udvej end at bide sin tunge af.
Jeg ved ikke, om det er imponerende eller modbydeligt.
Men hvordan havde han dog tænkt sig at begå seppuku med et bambussværd?
Nå, men hvad har De så tænkt Dem?
Mener De det her?
Det, som jeg har fortalt Dem om Motome Chijiiwas skæbne-
-er sandt i hver en detalje.
Hr. Tsugumo, lyt til mit råd og gå herfra i stilhed.
De behøver ikke at bekymre Dem om mig.
I modsætning til denne Chijiiwa-
-er mit sværd ikke af bambus.
Jeg skal ikke bide tungen af, men skære min mave op ordentligt.
Jaså.
Siden De er så fast besluttet, skal jeg bevilge Dem Deres ønske.
Page!
Denne ronin, Hanshiro Tsugumo fra Hiroshima-
-skal have lov at anvende vores gård til sit seppuku.
Hans klæder duer ikke. Find noget mere passende...
-Nej. -Hvad mener De?
De behøver ikke at gøre Dem sådant besvær.
I en forarmet ronins sidste stund-
-findes der næppe noget mere passende end det her.
Jeg værdsætter jeres venlige og betænksomme behandling.
Jeg, Hanshiro Tsugumo, mangler ord for min taknemmelighed.
Så vil jeg begynde.
Forresten, karo, må jeg spørge, hvem min sekundant skal være?
Jeg har bedt Ichiro Shinmen om det.
Shinmen?
-Har De selv et ønske? -Ja.
Jeg vil gerne bede om Hikokuro Omodaka.
-Hikokuro? -Han skulle være vasal her.
Jeg hører, at han er trænet ved Shindo-Munen-Ichiryus skole.
Jeg forstår. Hikokuro er et udmærket valg.
Hikokuro!
Han er desværre ikke kommet i dag.
Han har meddelt, at han er syg og behøver et par dages hvile.
Jaså? Det kan vi ikke gøre noget ved.
Hr. Tsugumo...
Som De hørte, er Omodaka her ikke i dag.
Vær venlig at vælge en anden.
Det var ærgerligt.
Jeg ville så gerne, at Omodaka skulle udføre det.
Må jeg bede om et særligt hensyn?
Tja, han siger, at han er syg, men han lod til at have det fint i går.
Det kan ikke være noget alvorligt.
Page!
Skynd dig til Omodokas bolig.
Bed ham om at komme straks, hvis han ikke er for syg. Skynd dig.
Jeg beklager at være til sådan et besvær.
Vil De vente her, eller vil De komme indenfor et øjeblik?
Nej, Deres hjems komfort kunne få mig til at vakle i min beslutning.
Jeg bør ikke få modvilje før min rejse ind i døden. Jeg venter her.
Sikken beslutsomhed.
Jeg kan blot udtrykke min beundring.
Forresten, karo...
Det kan blive kedeligt at vente her i stilhed.
Kan jeg få lov at fortælle lidt om mig selv for at få tiden til at gå?
Jaså, vil De fortælle om Dem selv?
Ja.
En udsultet ronins fortælling er måske ikke så spændende-
-men det, der dræber en anden i dag, kan blive ens egen skæbne i morgen.
Måske kan Deres vasaller også finde noget at lære af-
-i min meningsløse snak.
"En andens skæbne bliver ens egen i morgen"?
Dette kan blive interessant.
Hør godt efter og lær af denne mand, som stirrer døden i øjnene.
Det bliver næppe meningsløs snak.
Jeg er sikker på, at I nok skal få noget ud af det.
Karo...
Den historie, som De fortalte tidligere...
Er De sikker på, at den er sand ned i mindste detalje?
Så sandelig.
Roninen Motome Chijiiwa fra Hiroshima-
-var en mand, som jeg havde et vist bekendtskab med.
Motome Chijiiwa...
...var en mand, som jeg havde et vist bekendtskab med.
Motome var en 15 år gammel dreng.
Min datter Miho var blot 11 år og endnu et uskyldigt barn.
Det er 11 år siden.
Men når jeg lukker mine øjne-
-ser jeg det lige så tydeligt, som var det i går.
-En gang til. -Vi må slutte.
Vi arbejder stødt med slotsmuren. Vi behøver ikke bue og pil længere.
Der er fred under himlen. De fire have er stille.
Desuden er det den 22. syv år, siden Nui gik bort.
Jeg vidste, at det var hendes dødsdag, men ikke at det var syv år.
Jeg overvejer at holde en ceremoni hos mig.
-Ingen offergaver behøves. -Javel.
Men hvor er det gået stærkt. Er det allerede syv år?
Jeg er forundret over, at en kriger som du
-har kunnet opfostre Miho alle disse år uden at gifte dig igen.
Jinnai! Skulle det komme fra dig?
Da din Yuki døde, spekulerede jeg på, hvordan du skulle klare dig.
Men se dig nu. "En glente som afføder en høg," som man siger.
-Glente? -Som enkemand var du en glente.
Men du opfostrede dit barn med så meget kærlighed-
-at ungen pludselig var vokset op til en statelig høg.
Hvad snakker du om?
Han er så sandelig blevet stor-
-men der går længe, før han kan flyve frit som en høg.
Jeg havde aldrig troet, at nogen af os duede til andet end slagmarken-
-men vi kan vist også opfostre børn.
Hvis livet var gået videre sådan, havde alt været vel.
Men sådan skulle det ikke gå.
Trods al vor lykke, er vore liv som huse bygget på sand.
Én kraftig vind, og så er det slut.
Min herres domæne i Hiroshima havde et afkast på 498.000 koku ris.
Hvordan hans hus blev styrtet grus...
Det ved I vel bedre end jeg.
På grund af Tokugawa-shogunatets urimelig kritik-
-af reparationerne på Hiroshimas slot i juni 1619-
-blev min herre Masanori Fukushima tvunget i eksil i Kawanakajima-
-hvilket efterlod 12.000 vasaller uden midler til at forsørge sig-
-på trods af at de intet havde gjort galt.
Jinnai!
TIL HANSHIRO TSUGUMO
Grundet vores årelange venskab er der noget, jeg gerne vil sige til dig:
Masakatsu Fukushima, som leder reparationerne af slottet-
-vil snart tage sit eget liv.
Jeg går i forvejen på rejsen.
Mit er rigeligt selskab for ham.
Du behøver ikke at følge efter.
Men mit eneste barn, Motome...
Han har vokset sig stor, men han er stadig blot 15 år.
Jeg beder dig om at tage dig af ham og hjælpe ham i livet.
Hvorfor var han så hurtig? Han begik harakiri før mig.
Hanshiro, du må ikke følge efter.
Kunne klanen overleve, havde jeg måske bedt dig om det-
-men da den er frataget alt, ville det være meningsløst.
Jinnais selskab er nok.
Bliv ikke bange, Hanshiro!
Jinnai tog sit liv, fordi han vidste, at du ellers ville gøre det.
Han døde for jer begge.
Det indebærer, at du må leve videre.
For Jinnai og for dig selv.
Og hvem skal ellers tage sig af hans søn Motome?
Nu går jeg for at slutte mig til Jinnai.
Har du noget, jeg skal hilse ham og sige, Hanshiro?
Har du intet at sige til Jinnai?
Hils Jinnai og sig dette:
Angående Motome...
Hvad Motome Chijiiwa angår...
...sværger jeg, Hanshiro Tsugumo, at beskytte hans liv med mit eget.
Fortsæt, hr. Tsugumo.
-Fik du svar? -Ja, det lader til at være alvorligt.
Hvad er det for en sygdom?
Hans familie siger, at han lider af høj feber og svære smerter.
-Og? -Jeg bad om at måtte se ham.
Han lod vide, at hans smerter er så svære, at han ikke vil ses.
Så jeg efterlod en besked og vendte tilbage.
Så er der intet at gøre.
Det har været meget varmt. Han har sikkert fået hedeslag.
Hr. Tsugumo, De hørte, hvad han sagde.
Jeg må bede Dem om at vælge en anden som sekundant.
Det er ærgerligt, men der lader ikke til at kunne gøres noget ved det.
I så fald...
I så fald vil jeg bede om Hayato Yazaki.
Hayato?
Han har vist også været borte i nogle dage.
Ja, han bad om orlov, da han ikke havde det godt.
Hr. Tsugumo.
Hayato Yazaki er desværre også fraværende grundet sygdom.
Er Yazaki også syg?
Javel...
Jeg har endnu en gang intet valg. Så vælger jeg Umenosuke Kawabe.
Karo...
Det er vel ikke muligt, at også Kawabe er dårlig?
Jaså? Han er vist også syg eller noget lignende.
At alle tre er fraværende netop i dag-
-er dog et underligt sammentræf.
Højst underligt.
-Han er ude på noget. -Bestemt.
Hikokuro var den, der først insisterede på-
-at Motome Chijiiwa skulle tvinges til at begå seppuku.
Yazaki opdagede bambussværdene og insisterede på, at de blev brugt.
Kawabe var enig.
Jeg sagde, at han burde slippe for dem.
-Det hjælper os ikke nu! -Nej.
Hvad skal vi gøre ved ham?
Han tager nok ikke bare livet af sig.
Han har en bagtanke.
Hvad end det er, slipper han ikke af sted med det.
Vi tvinger ham til at udføre harakiri.
Hvis han nægter, angriber vi ham med fuld styrke og dræber ham.
Det, der sker inden for disse vægge...
...er lige så hemmeligt som det, der sker inden for et slots mure.
På mit signal ved alle, hvad de skal gøre.
Men jeg er bekymret for Hikokuro og de andre to.
Jeg må sende nogen ud for at finde ud af mere.
Du skal personligt finde ud af, hvad der foregår.
Hr. Tsugumo...
Sommerdagene er lange, men det begynder at blive sent.
Jeg må bede Dem om at begynde straks.
Men et seppuku kræver en sekundant.
Jeg forstår Deres bekymring, men jeg har diskuteret sagen med de andre.
Da de alle tre er syge, kan vi ikke imødekomme Deres ønsker.
Så vi må vælge en til dem.
-Ichiro Shinmen! -Ja!
Du skal agere sekundant for hr. Tsugumo.
-Udfør din pligt med omhu. -Javel.
-Vent. -Hvad?
Jeg har nævnt tre forskellige særligt udvalgte sekundanter.
Jeg må have en af disse tre.
Er De døv?
Alle tre er syge og ikke til stede i dag.
Det har jeg forklaret tydeligt. Hørte De mig ikke?
I så fald har jeg vel intet valg.
Jeg må vente med at begå seppuku.
Så er det nok, Hanshiro Tsugumo!
Deres afpresning går for vidt.
Det er slemt nok, at De vader herind og kræver at begå seppuku her-
-men nu ævler De også om Deres sekundant.
De havde aldrig tænkt Dem at begå seppuku. De vil bare have penge.
Karo!
Hvis det var sandt, havde jeg så siddet så roligt her på måtten?
-Hvorfor sætter De ikke i gang? -Jeg er klar til at dø!
Blot at skære maven op garanterer dog ingen let rejse til den anden side.
Nogen må være dygtig nok til hurtigt at hugge hovedet af mig.
Jeg begår ikke seppuku som straf for en forbrydelse.
Jeg bør i det mindste have lov at vælge min egen sekundant.
Nu er vi nået til et punkt...
...hvor vi kan holde op med at diskutere.
De er en bedrager og en skam for krigerklassen.
De havde aldrig tænkt Dem at begå harakiri!
Uforskammede hund!
Vent!
Jeg beder alle her om at vente...
Vent et øjeblik.
De kan da ikke have mere at sige.
Jo, jeg har stadig mere at sige.
Jeg har ikke afsluttet min fortælling.
Jeg har ikke mere tid til Deres historier.
Karo!
Hvis De tvinger mig-
-skal jeg kæmpe til det sidste, uanset hvor ringe mine chancer er.
Nogle af Deres mænd vil blive sårede, selv om de er uskyldige.
Nogle vil sågar miste livet!
Var det ikke bedre blot at lytte til mig?
Når jeg har fortalt færdig, skal jeg skære maven op.
Hvis jeg ikke fortjener seppuku, kan De lade Deres mænd tage sig af mig.
Hvor om alt er, ønsker jeg blot, at De først vil lytte.
Har jeg Deres ord for, at De vil følge de vilkår?
Det har De.
Og som kriger må De holde Deres løfte, ikke sandt?
Fint, men gør det kort.
Jeg har ikke tænkt mig at lytte længe til Deres meningsløse snak.
Vend tilbage til jeres pladser.
Hvor var jeg nået til?
Nå ja.
Min herres hus faldt, og Jinnai Chijiiwa døde.
Men før han døde, bad han mig om at tage mig af Motome.
Da min herres hus faldt-
-forlod vi straks provinsen og flyttede til Edo.
Edos gader var fulde af ronin efter slaget ved Sekigahara.
Før ville andre klaner med glæde have ansat en ronin-
-som havde skabt sig et navn.
Men i så fredelig en tid, hvor ingen behøver krigere eller heste-
-og end ikke en vind rasler løvet, er det svært blot at finde føde.
Jeg skammer mig over, hvor elendige de sidste otte-ni år har været.
Men selv i denne modgang...
...voksede min datter Miho sig hurtigt til en kvinde.
Snart nåede vi det forår, hun fyldte 18.
-Far... -Ja.
Skulle jeg ikke nå tilbage inden, har jeg stillet din frokost frem.
Selv de største delikatteser er kedelige, når man spiser alene.
Jeg venter, hvis du ikke kommer.
Jeg henter betaling for disse og køber så tørret fisk i Yoshizakicho.
-Goddag. -Velkommen.
-Travl som altid. Skal De ud? -Ja, til grossisten i Kyobashi.
Jaså, Mikawaya? Pas på Dem selv.
Øvelse er den bedste mester. De er virkelig blevet dygtig.
Undskyld.
Jeg hader at bede om udsættelse, men jeg har ikke fået pengene ind endnu.
De afvæbner mig ved at nævne det først.
Jeg ville fremføre en to-tre klager-
-men hvad kan jeg sige, når De slår til først?
Hvad tænker De i øvrigt om det, jeg foreslog forleden?
Er De kommet frem til en beslutning?
Ja, det er jeg.
Det glæder mig. Så har jeg et mindre at bekymre mig om.
Nej. Jeg sætter pris på Deres tilbud angående Miho-
-men jeg har bestemt mig for at takke nej.
Hun ville højst være adoptivdatter hos familien Joshu i et halvt år.
Når adoptionen var formelt afklaret-
-ville hun blive sendt til Sakakibara-klanen som konkubine.
Sakakibaras jorde har et afkast på 110.000 koku ris.
De vil måske ikke drage nytte af det, men det ville åbne døre for Dem.
Det forstår jeg så udmærket, men hr. Seibei...
Hvor langt jeg end er sunket, kan jeg ikke lade min datter blive konkubine.
Det er fint med samvittighedskvaler, men bør de ikke tænke på hende?
Hvad?
Hun er ung og smuk, men har end ikke en pæn kimono.
Det eneste, hun har at se frem til, er at hjælpe sin far med håndværket.
Hr. Tsugumo, De kan ikke slås imod den verden, vi lever i-
-eller gå imod samfundets udvikling.
Det er et godt tilbud både for frk. Miho og Dem selv.
Ærlig talt, er det så ikke netop på grund af frk. Mihos skønhed-
-at De har fået denne mulighed?
Konfutse sagde:
"Den, som ikke kender sit kald, bliver ingen stor leder."
"Den, som ikke forstår sømmelighed, skal ikke rejse sig."
"Lytter man ikke til andres ord, kan man ikke forstå deres tanker."
-Det var alt for i dag. -Tak. Farvel.
Katsuzo, skal vi fange spurve i dag?
Hej, onkel!
Hvor dejligt at se dig.
-Vil du have? -Mange tak.
Jeg kender huset her godt nok til i det mindste at koge vandet selv.
I øvrigt, Motome-
-er jeg kommet for at tale om noget vigtigt.
Du lyder så formel. Hvad kan det være?
Dagene og månederne flyver forbi.
Miho er nu blevet 18.
Hun bliver mere og mere som sin mor for hver dag, der går.
-Man tror knap, at hun er min datter. -Onkel...
Havde hun slægtet mig på, var hun aldrig blevet så smuk.
Hvad prøver du at sige?
Tja, Motome...
Jeg vil gerne bede dig om at gifte dig med Miho.
Jeg ved, at det kommer pludseligt-
-men hvad synes du? Motome?
Du ved lige så vel som jeg, hvordan jeg tjener til livet.
Jeg underviser en håndfuld børn i de kinesiske klassikere-
-og lever fra hånden til munden.
-Hvordan kunne jeg tage en kone? -Bryder du dig ikke om Miho?
Jeg spørger bare til dine følelser for hende.
Det er ikke blot på grund af det løfte, jeg gav din far-
-at jeg håber, at du gifter dig med Miho.
Selv om jeg er ubehøvlet og kedelig-
-er jeg ikke helt uvidende om jeres følelser for hinanden.
Det var svære end forventet at overtale Motome.
Jeg anede ikke, at han havde så stædig en side.
Men jeg vidste, at han elskede Miho-
-og at Miho ikke ville modsætte sig giftermålet.
Tranen, som lever i 1.000 år, danser og synger
Skildpadden som lever i 10.000 år
Bærer tre verdener på sin ryg, himlen, jorden og mennesket.
Sandkornene på stranden
Utallige og glatte
Må de for evigt spejle
Morgensolen
To år efter fødtes der et barn.
Det var en dreng, og de kaldte ham Kingo.
Det var selvfølgelig mig, der valgte navnet.
Hej.
Hvad? Sover han igen?
Du er alt for generøs, far.
Pjat. Selv efter du er giftet bort, laver du mad til mig.
Og jeg har kun mig selv at forsørge.
Jeg sparer mere, end jeg kan bruge, og kan ikke tage pengene med mig.
Se nu der. Er du vågen?
Hvad nu, lille bandit?
En krigersøn skal ikke vise smilehuller.
Selv Matsudaira-klanen fra Dewa?
Ja, jeg forstår, at man opløser modstandernes domæner-
-men det er hårdt mod dem, der har været Tokugawaerne tro længe.
Jeg begriber ikke shogunatets behandling af herremændene.
Antallet af ronin vil stige igen.
Har du hørt det?
En forsøgte at begå harakiri ved Sengoku-klanens port.
En ronin ved navn Shume Oi, som før var hos Kurume-klanen.
Jeg hørte, at de blev så imponeret, at de ansatte ham.
-Ja, men det var det bagefter. -Ja, det har jeg også hørt.
Andre ronin hørte om det og begyndte at dukke op-
-hos lensherrer i hele Edo og insisterede på at begå harakiri.
For at slippe af med dem tilbød klanerne dem penge for at gå.
En kedelig udvikling, der spreder sig.
Uanset hvor slem ens situation er, er det selvisk.
I disse svære tider hjælper det ikke at blive desperat.
Vi må tage os i agt for at blive for ivrige efter at finde tjeneste.
Det har du så evigt ret i.
Hvis man ikke bekymrer sig om at finde tjeneste-
-kan man sidde sådan her og behøver ikke at adlyde nogen.
-Hvad er der, lille du? -Nu skal jeg amme ham.
Ikke så snart han græder. Så udvikler han dårlige vaner.
Her, Kingo. Se her!
Hvad siger du?
Opsa! Kom her, Kingo...
I Kanda
Ved Myojin-templet
Skal der være festival
I aften
Vores liv kredsede om Kingo-
-og vi tre levede lykkeligt-
-konstant omgivet af lyden af fredelige bølger af latter.
Det var en større lykke-
-end jeg nogensinde oplevede i domænet.
Men lykken varer sjældent længe.
Pludselig hostede Miho store mængder blod op og faldt om.
Hun havde altid været svagelig-
-og den konstante byrde ved vores hårde arbejde...
...havde længe været for meget for hendes svage krop.
Motome blev grebet af panik.
Den stakkel.
50 byggearbejdere til Date-klanen. Betalingen er 40 mon!
50 byggearbejdere. 40 mon!
Vent lidt, samurai!
Der er ikke arbejde nok til almindelige mennesker.
Hvis de ser en arbejder med to sværd, kommer jeg virkelig i problemer.
20 arbejdere til Hosokawa-klanen. Betalingen er 45 mon!
20 arbejdere! 45 mon!
PANTELÅNER
Stakkels Motome. Hvad end han forsøgte, var det forgæves.
Miho synede mere og mere bort.
Hvorfor kommer alle ulykker på en gang?
Det kan jeg ikke glemme.
Vi havde kun lige klaret os igennem året-
-og blommetræerne var lige begyndt at blomstre i starten af foråret.
Hvad er der?
Motome?
Er det Miho?
-Det er Kingo. -Hvad? Kingo?
Feber.
Som om han brænder.
Hvorfor, Miho? Hvorfor har du ventet, til det gik så galt?
Jeg troede bare, at det var en forkølelse.
Hvad sagde lægen?
Du har vel fået en læge til at se på ham?
Har I ikke fået en læge til at se på ham endnu?
Hvorfor ikke?
Kingo...
Kingo, hold ud!
Ligesom din mor og far har din morfar-
-allerede solgt alt af værdi.
Der er intet, som vi kan gøre for dig.
Jeg kan ikke gøre noget, Kingo.
Men du er en krigersøn.
Du må ikke lade dig besejre af en lille sygdom.
Kingo... Giv ikke op.
Giv ikke op...
Far...
-Jeg har en ide. -Hvad?
Jeg må gå. Vær rar at passe på Kingo.
Hvad har du tænkt dig, Motome?
En tidligere vasal af Kato-klanen forsørger sig som pengeudlåner.
Jeg syntes, at renten var for høj, men det kan jeg ikke tænke på nu.
Du har ret! Hvis du kender sådan en mand, så skynd dig.
Ja, jeg går straks. Jeg kommer hjem sent i aften.
Som du kan se, er Miho for svag, så vil du tage dig af Kingo?
Ja, ja. Jeg ved, hvad der skal gøres.
Men Motome, du ser jo selv, hvor slemt det er.
Du må ordne det og komme hjem så hurtigt, du kan.
Ja, jeg er tilbage inden aften.
Så går jeg.
Motome... vi regner med dig!
Nej, lad mig.
Det varer ikke så længe nu, Kingo.
Hvor er han længe væk.
Det er ikke godt.
Hvad i alverden laver Motome?
Nej! Det hjælper ikke på Kingos feber, at du står op.
Hvor bliver Motome dog af?
Han lovede at komme tilbage inden aften.
Hvad i alverden laver han dog?
Jeg ventede.
Hvert øjeblik føltes som en evighed.
Men Motome kom ikke hjem. Han kom aldrig hjem igen.
"Jeg kommer tilbage inden aften, så pas på Kingo."
Det var hans sidste ord, før han gik.
Det var sidste gang, jeg så Motome Chijiiwa.
Men så...
Efter klokken otte den aften kom han faktisk hjem.
Og han var ikke alene.
Han blev båret af en gruppe vasaller fra Ii-klanen.
Yderst respektfuldt.
Dette var det ønske, som Motome Chijiiwa kom til os med.
Men for mange mennesker anvender porten-
-så vi tilbød ham vores borggård.
Vi sørgede for, at han havde alt, hvad han behøvede til harakiri.
På det seneste i Edo er ronin kommet til lensherrer-
-og truet med at begå harakiri, hvis de ikke fik penge.
Mange klaner ved ikke, hvordan de skal håndtere dette skammelige kneb.
Men her har vi Motome Chijiiwa-
-som skar sin mave op, som en agtværdig kriger.
Og Ii-klanen svarede på rette vis-
-ved at imødegå hans ønsker.
I modsætning til mange skammelige ronin og feje lensherrers huse-
-har begge parter i dette tilfælde handlet eksemplarisk-
-hvilket vil rense luften og få andre til at tale.
Alt endte på bedste vis for alle. Nuvel...
Vent!
-Vi må vise sværdene. -Åh ja.
For at undgå misforståelser vil vi vise de sværd, som Chijiiwa havde.
Som De kan se, er klingerne af bambus.
Bambus?
Miho?
Som I ser, er de begge af bambus.
Ingen skal senere anklage os for at have byttet klingerne ud.
Se godt på dem.
Er det nok?
Lånte Motome så et sværd af jer?
Nej, det gjorde han ikke.
Han tog sit liv på ærefuld vis med det sværd.
Tog han livet af sig med det bambussværd?
Ja.
Hele huset bevidnede hans harakiri med bambussværd.
Det var intet kønt syn.
Det var mere passende for en kriger at tage sit liv med et ægte sværd-
-som er en krigers sjæl.
-Nuvel... -Nu går vi.
Miho græd.
Hun græd...
...og græd.
Motome!
Tilgiv mig!
Jeg var for dum!
Du solgte endda dine sværd.
For Mihos skyld solgte du endda dine sværd.
Men jeg...
Dette ville jeg aldrig slippe.
Det faldt mig aldrig ind.
Den forbandede ting betød for meget. Jeg klyngede mig til det.
Den forbandede tingest!
Feberen fortsatte. Kingo gik i koma...
...og døde to dage senere.
Tre dage senere-
-som om hun fulgte efter ham, døde Miho også.
Således befandt Hanshiro Tsugumo sig helt alene i verden-
-efter at have mistet alle, han nogensinde havde elsket.
Hr. Tsugumo.
Er Deres fortælling slut?
Ja, det er den vel.
Jo... bare én ting til.
Jeg beder alle om at lytte.
Uanset hvor fattig eller sulten en kriger er...
Det at komme til en andens port-
-og meddele, at man vil begå harakiri der-
-er en utilgivelig handling.
Men det sagt...
Ii-klanens måde at håndtere situationen med Motome Chijiiwa-
-lod dog meget tilbage at ønske.
Risikerer en kriger skam og spot ved at bede om udsættelse-
-må han have en god grund dertil.
Et enkelt spørgsmål om årsagen til hans forespørgsel-
-havde kunnet afsløre det...
...men trods alle de vidner, der var samlet-
-spurgte ikke en eneste.
Hans kone lå for døden-
-og hans søn havde brændende feber og brug for en læge.
Motome ville sikkert have forklaret situationen for mig-
-gjort det sidste, han kunne for sin søn-
-og så være vendt tilbage til Ii-klanens hus.
Hanshiro Tsugumo!
Jeg har fået nok af Deres selviske motiv.
Hvad?
Hvad angår Motome Chijiiwa-
-var omstændighederne, der drev ham hertil, uden tvivl komplekse.
Men han fremførte sit ønske om at begå seppuku.
Resultatet blev måske ikke, som han ønskede-
-men han lå, som han selv havde redt.
Han kunne ikke beklage sig eller klandre eller fordømme nogen anden.
Han besluttede at forlade alt og skære sin mave op.
At møde døden uden at tøve... Det er også samuraiens vej.
Men hvad gjorde han? Han var fej nok til at bede om udsættelse.
Man må blot sige, at han var fra forstanden.
Det er sandt. Motome var fra forstanden.
Men jeg vil sige, at det var godt. Det ærer ham.
Han var en kriger, men også et menneske.
Han kunne ikke leve af luft alene.
I 11. time vil selv så stærk en mand som Motome gå fra forstanden-
-i forsøget på at beskytte familien, og det lovpriser jeg ham for.
De vil kalde ham "bambusronin".
Både krigere og almindelige mennesker vil le, fordi han tøvede.
Men lad dem bare le.
Ingen kan forstå dybden af en andens hjerte.
På grund af de klaner, som shogunatet så hensynsløst har udryddet-
-er utallige ronin kastet ud og ned i helvede.
Den, som aldrig savner mad eller tøj, kan ikke forstå deres elendighed.
Jeg spørger jer, der foragter Motome for hans bønner:
Havde I befundet jer i den situation, havde I da ageret anderledes?
Det, vi kalder krigerens ære, er i sidste ende blot en facade.
-Er det Deres klagemål? -Klagemål?
Vil De fortælle os, at en krigers ære blot er en facade?
Ja.
"Selv om jeg beder om at måtte begå harakiri, vil de ikke tvinge mig."
Det er i den naive tankegang, at disse ronin begår fejl.
Vi lader den, der beder om det, begå harakiri. Ja, selv med tvang.
Det er Ii-klanens holdning.
For os er krigerens ære ingen facade.
"Så heller ikke Hanshiro Tsugumo-
-er kommet for at begå harakiri."
"Han er her på grund af bitterhed-
-over Ii-klanens behandling af hans svigersøn-
-og for at udtrykke sine mange klager."
Er det sådan, De tænker?
Det er ikke op til mig at sige.
Kun De selv kan se ind i Deres hjerte.
Men De har stadig ikke tænkt Dem at lade mig slippe levende herfra.
Det er op til mig. Jeg behøver ikke at forklare mig.
Karo!
Det siges at mistænksomheden fremmaner sine egne dæmoner.
Har De hørt det?
Når jeg siger, at jeg vil begå harakiri, mener jeg det.
Men trods alt det, jeg har sagt...
Hvis nu jeg skulle leve videre...
Hvad har jeg da at se frem til?
Faktisk er jeg ivrig efter at gøre Motome, Miho og Kingo selskab-
-på den anden side, hvor de venter på mig.
Men ankommer jeg tomhændet-
-kan jeg aldrig se dem i øjnene.
Det tror jeg, at De kan forstå.
Jeg tænkte, at selv medlemmer af Ii-klanen ville sige:
"Nå, var det sådan, det stod til?"
"Måske var vi for ivrige og forhastede os."
"Vi kan se, at vi ikke håndterede situationen på bedste vis."
"Måske gik vi på visse punkter for vidt."
"Begge parter kunne uden tvivl have opført sig bedre."
Hvis jeg kunne tage blot ét eneste ord af den art med mig-
-ville Motome stille sig tilfreds.
Findes der nogen bedre gave for mig at tage med til ham?
Det tænkte jeg, men nu indser jeg, at jeg tog helt fejl.
Hvis De forstår det, er resten enkelt.
Verden bøjer sig ikke for sentimentalitet.
Tror De virkelig, at krigerens ære blot er en facade?
Så ville De alligevel aldrig kunne overtale os.
Så dette har bare været meningsløs snak fra en sur gammel mand.
Men det nytter jo ikke at angre nu.
Nuvel, De må undskylde min langtrukne fortælling.
Nu skal jeg fortsætte med ritualet.
Nej, vent.
Først...
...må jeg levere nogle sager, der tilhører huset her, tilbage.
For at de kunne identificeres, har jeg sat navneskilte på dem.
Se nøje på dem.
Hayato Yazaki og Umenosuke Kawabe.
Jeg forstår, at de er to af klanens bedste krigere-
-og højt agtede for deres mod og ære.
Men karo og mine herrer, bare rolig.
Jeg har kun taget deres hårknuder, ikke deres liv.
I Hayato Yazakis tilfælde er det seks dage siden.
Vent!
I Umenosuke Kawabes tilfælde er det fem dage siden, den 8. maj.
Men i sværdmesteren fra Shindo-Munen-Ichiryus skole-
-Hikokuro Omodakas tilfælde...
...var det lidt svære.
Måske vidste han, hvad der var hændt de andre, og var mere på vagt.
Ærlig talt vidste jeg slet ikke-
-hvordan jeg skulle håndtere Omodaka.
Må jeg komme ind?
Forsøger De at trække Deres sværd-
-skærer jeg Dem i ét hug fra skulder til talje.
Men...
...den bjælke vil nok fange spidsen af mit sværd.
Hvis De kaster Dem til siden, kommer denne søjle i vejen.
Det tog mig to dage at finde Deres hjem. Undskyld forsinkelsen.
Jeg beder Dem gøre Dem klar.
Her kan man ikke udkæmpe en duel.
Der er langt, men jeg må bede Dem om at følge med til Gojiin-templet.
Udlejeren for dette hybel får besvær, hvis de ikke vender tilbage.
Og uden nogen til at hente Deres lig, vil Deres sjæl vandre formålsløst.
Jeg foreslår, at De efterlader Dem et brev.
Skriv, at De tager til Gojiin-templet for at udkæmpe en duel-
-mod Hikokuro Omodaka fra Ii-klanen.
Det var smart at udnytte vinden, men et sværd kan ikke bare skære.
Det kan også stikke og endda hugge en anden klinge i to.
Sværdteknik, der ikke er opøvet i kamp, er som at svømme på tørt land.
Det sagt har jeg heller ikke set kamp-
-siden belejringen af slottet i Osaka for 16 år siden.
Det havde været svært nok at tage hans hoved-
-men det viste sig endnu svære at tage hans hårknude.
Uanset evnerne er det det samme for en kriger at miste hårknuden-
-som at få hovedet hugget af.
Det er en skam, som måske end ikke døden kan gøre bod for.
Men de lader, som om de er syge, og venter på, at de vokser ud igen.
Karo!
Ii-klanen er stolt af sin røde rustning og sit mod-
-men selv her er krigerens ære blot en facade!
Din galning! Dræb ham!
Tilbage!
Hanshiro Tsugumo er dræbt.
Og vores tab?
Hvilke tab har vi lidt?
Masakatsu Sugita, Sobei Uemura, Ichiro Shinmen og Uemon Yoshioka.
De fire er døde. Otte andre er hårdt sårede.
Roninen fra Hiroshima, Hanshiro Tsugumo, begik seppuku.
Alle vores mænd døde af sygdom.
En halvt udsultet ronin kan ikke såre eller dræbe Ii-klanens vasaller.
Den tidligere vasal af Fukushima-klanen Hanshiro Tsugumo-
-begik seppuku efter eget ønske.
Vores mænd døde af sygdom. Deres død har intet med Tsugumo at gøre.
Vi kan ikke lade flere dø af sygdom.
Sørg for, at de sårede bliver set til straks.
Jeg er lige kommet tilbage.
Hikokuro Omodaka...
I går i sit hjem...
Kawabe og Yazaki hævder at være syge, men faktisk...
Idiot!
Hvorfor beordrede du dem ikke til at begå seppuku?
Gå straks tilbage og gør det.
Tag nogle dygtige krigere med dig.
Hvis de ikke gør det frivilligt, tvinger du dem.
Officielt begik de naturligvis ikke seppuku.
De døde af sygdom.
Tåbe!
Du har trods alt set en del. Du ved, hvordan verden fungerer.
-Forstår du ikke, hvad det betyder? -Jeg går nu!
Hanshiro Tsugumo, tidligere vasal af Fukushima-klanen-
-afdøde ved harakiri klokken seks om aftenen.
Han havde talt og opført sig sært.
Mange af de tilstedeværende mente, at han udviste tegn på galskab.
Og da Motome Chijiiwa fra samme klan bad om at måtte begå harakiri-
-agerede vi ikke fejlagtigt.
Rygtet om vor klans styrke har spredt sig gennem hele Edo.
Også i dette tilfælde har rygtet spredt sig-
-om vores beslutsomme handling gennem byen, før to dage var omme.
På tredjedagen under en formel sammenkomst ved Edo-slottet-
-benyttede roju Doi lejligheden-
-til at rose den unge herre bennosuke med de følgende ord:
"Selv i fredstid, evigt på vagt."
"Hvis Ii-klanen fortsat lever efter dette princip-
-vil det skænkes fremgang i mange år frem."
Den 16. maj, 1630.
SLUT
Trine Nørgaard www.btistudios.com